Sanoit: 'Rakastan sinua.' Minä sanoin: 'Odota.'
Aioin sanoa: 'Ota minut.' Sinä sanoit: 'Mene.'
JULES JA JIM
Oli vuosi 1912. Jules, ulkomaalainen Pariisissa, -
pyysi Jimiä järjestämään pääsyn taideopiskelijoiden juhliin.
Jim sai hänelle kutsun ja auttoi etsimään pukua.
Siinä kun Jules valitsi itselleen orjan asua -
Jimin ystävyys Julesiin syttyi.
Jim oli rauhallinen, ja lempeissä silmissä näkyi huumorin pilke.
He keskustelivat seuraavana päivänä ja tapasivat tiuhaan.
He opettivat toisilleen kieltään ja kirjallisuuttaan.
He käänsivät toistensa runoja.
Molemmat välittivät yhtä vähän rahasta, -
ja kumpikin oli iloinen tarkkaavaisesta kuulijasta.
Jules kaipasi itselleen naista Pariisissa. Jimillä oli useita.
Hän esitteli Julesin nuorelle muusikolle, ja alku oli lupaava.
Rakkautta kesti viikon.
Sitten oli kaunokainen, joka jaksoi baareissa runoilijoita paremmin.
Kaunis vaalea leski teki heistä kolmikon.
Julesista hän oli mukava, mutta hieman hölmö.
Naisen hiljainen ystävä taas oli liian hiljainen.
Vastoin Jimin neuvoja, Jules tukeutui ammattilaisiin, -
mutta ei saanut siitä nautintoa.
Hommiin nyt.
MORT AUX AUTRE(S) 'Kuolema toisille'
Maali on loppu, lutka.
Sanovat taas, etteivät anarkistit osaa kirjoittaa.
Auttakaa! Merlin jahtaa minua! Juostaan karkuun!
Pääsenkö luoksenne yöksi? Olen Thérèse. - Tietysti.
Mutta minua odotetaan muualla. - Gilberte? Mutta Julesin luona...
Kuka hän on? - Minä. - Entä te? - Jim.
Jim ja Jules, siis? - Ei vaan Jules ja Jim!
Mikä se on?
Parempi kuin kello. Kun hiekka on valunut, on aika nukkua.
Nukutte täällä, minä tuolla. - Aivan.
Onko tupakkaa? - Tietysti.
Oletteko te Jim? - En vaan Jules.
Olette kiltti, Jules.
Näytän miten tehdään höyryveturi.
Päivä koittaa pian. - Jim, voisit kerrankin jäädä tänne viereeni.
Ei, Gilberte. Jos en sitten jäisi huomenna, tulisi tunnontuskia.
Ja jos jäisin huomennakin, olisimme melkein naimisissa.
Se on vastoin sopimustamme. - On sinulla päättelyt!
Ja Judex-kissa ei halua olla yksin kotona.
On sitä paitsi jo valoisaa.
Kuvittele että lähden töihin.
Menet vain kotiin nukkumaan puoleenpäivään asti.
Ei, oli se Shakespearea.
Anna 10 centimeä musiikkiin.
Vannon että se oli Shakespearea.
Olisiko teillä tupakkaa?
Voinko nukkua yön luonanne? Olen Thérèse.
Anna olla, Jules. Yksi meni, mutta kymmenen löytyy tilalle.
En ollut rakastunut Thérèseen...
Hän oli yhtä aikaa äitini ja tarkkaavainen tyttäreni.
En ole onnekas Pariisissa.
Onneksi kotimaassa on tyttöjä.
Yhtä rakastan, Lucie nimeltään.
Kieltäytyi kosinnastani.
Päätin odottaa puoli vuotta ja kosia uudelleen.
On toinenkin, Birgitta.
Ja vielä Elga...
Häntä ehkä rakastaisin, jos en rakastaisi Lucieta.
Tältä hän näyttää...
Jules luonnosteli pyöreään pöytään naisen kasvot.
Jim olisi ostanut pöydän, -
mutta omistaja olisi myynyt vain kaikki 12.
Albert!
Tässä on Jim, ranskalainen ystäväni.
Päivää. Luulen että olemme tavanneet.
Istukaa alas.
Jim oli kysynyt: 'Kuka Albert?'
'Taiteilijoiden ystävä.'
'Tuntee kaikki, joista tulee kuuluisia kymmenessä vuodessa.'
Tämä on eksoottisempi.
Muistuttaa inkapatsasta.
Tämä patsas on roomalaistyylinen.
Sade on kuluttanut patsasta. Löysin sen puutarhasta.
Ollut vuosikausia sään armoilla.
Tämä on tunteita herättävä...
Tuo mieleen maatuvat kasvot.
Outoa nähdä, miten ryhdittömästi kiveä on käsitelty.
Tästä pidän. Huulet ovat kauniit.
Hieman halveksuvat. Silmät ovat myös kauniit.
Saisimmeko nähdä edellisen uudestaan?
Otin siitä myös lähikuvan.
Naisen tyyni hymy -
vangitsi heidät täysin.
Patsas oli ulkoilmamuseossa Adrianmeren saarella.
He lähtivät samantien katsomaan patsasta.
He teettivät samanlaiset vaaleat asut.
He olivat tunnin patsaan luona. Vaikuttuneet miehet olivat hiljaa.
Sinä päivänä ei puhuttu. Olivatko he nähneet samanlaista hymyä?
Ei. Tuollaista hymyä he seuraisivat.
Jules ja Jim palasivat vaikuttuneina näkemästään.
Pariisi otti heidät lempeästi vastaan.
Edistyykö kirjanne? - Kovasti olen sitä kirjoittanut.
Luulen että siitä tulee aika omaelämäkerrallinen.
Ystävyydellämme on siinä tärkeä osa.
Haluaisin että lukisitte pätkän. - Mielelläni.
'Jacques ja Julien olivat erottamattomat.'
'Julienin kirja oli ollut menestys.'
'Hän kuvasi siinä ihania naisia, -
'jotka oli tavannut ennen Jacquesia ja Luciennea.'
'Jacques oli ylpeä Julienista.'
'Don Quijotena ja Sancho Panzana -
'tunnetun kaksikon erikoiset tavat huomattiin pian.'
'He söivät yhdessä pienissä ravintoloissa -
ja ostivat toisilleen parhaita sikareja.'
Hyvin kaunista.
Haluaisin kääntää se saksaksi.
Nyt suihkuun.
Serkultani tuli kirje.
Kolme hänen tuntemaansa tyttöä on tulossa Pariisiin.
Berliiniläinen, hollantilainen ja ranskalainen.
Tulevat syömään huomenna.
Tulkaahan tekin!
Ranskalaisella Catherinella oli patsaan hymy.
Hänen kasvonpiirteensä olivat ylpeydenaihe kylässä, -
jossa hän oli esiintynyt uskonnollisen juhlan aikaan.
Se oli kuin unta.
Isännän ominaisuudessa ehdotan, -
että jätämme kaikki muodollisuudet sikseen, -
juomme suosikkiviiniäni Nüssbergeria ja tutustumme.
Sen sijaan että liittäisimme kätemme perinteisesti yhteen, -
koskettakoon jalkamme pöydän alla.
Ja niin he tekivät. Iloinen Jules siirsi jalkansa nopeasti.
Jim piti jalan hetken lähellä Catherinea, joka väisti ensin.
Jules hymyili onnellisena, katsoen muita sydämellisesti.
Jules katosi kuukaudeksi ja tapaili Catherinea yksin.
Ystävät näkivät toisiaan kuitenkin liikuntasalilla.
'dann ist es wohl besser für diesen Mann, nicht zu heiraten.'
Oikein hyvä, Jules.
Vietättekö illan Catherinen ja minun kanssani?
Olen puhunut teistä paljon.
Catherine haluaa kovasti tutustua paremmin.
Mutta ei häntä, Jim. Eihän?
Päivää, herra Jim.
Lausu Jim englantilaisittain, alussa kuuluu D.
Ranskalaisittain se ei tunnu oikealta.
Mitä pidätte ystävästämme Thomasista?
Voiko hänen kanssaan lähteä ulos?
Ei hassumpaa. Viiksistä olisi apua.
Nyt kadulle kokeilemaan.
Anteeksi, herra. Olisiko teillä tulta?
Kiitoksia, herra.
Catherine oli iloinen huijauksestaan.
Miehiä se liikutti, mutta kumpikaan ei tiennyt miksi.
Kuvittelenko vai sataako täällä? - Ehkä sekä että.
Jos sataa, menemme merenrantaan huomenna.
Mahtava paikka, juostaan kilpaa.
Kuka ensimmäisenä sillan toisessa päässä?
Paikoillenne...
Yksi, kaksi...
Huijasitte, Thomas. - Mutta minä voitin.
Thomas voittaa aina. Puhuu kolmea kieltä, ui kuin kala...
Osaako hän seisoa käsillään? - Te opetatte.
Herra Jim, tulisitteko huomenna luokseni -
kantamaan tavaroitani asemalle?
Melkoinen pakkaus. - Isä oli aristokraatti, äiti ei.
Isä burgundilaisesta suvusta, äiti englantilainen.
Siksi hän ei tunne keskitietä ja opettaa muille...
Opettaa mitä? - Shakespearea.
Jim piti selvänä, että Catherine kuului Julesille.
Catherinen rauhallinen ja luonnollinen hymy kertoi kaiken.
Huomenta, Catherine. - Laitan vain mekkoni enää.
Ei hattua sängylle laiteta. - Otammeko pyörän?
Laukku myös?
Mitä teette? - Poltan valheita.
Antakaa tulta.
Voi Jim!
Herranen aika... - Älkää liikkuko.
Kaikki hyvin? - Saisinko mekon?
Se on sängyn vieressä.
Onko harjaa? - Ihan nenänne edessä.
Auttaisitteko minua?
Kiitos.
Otamme tuonkin.
Mitä se on? - Vitriolia, valehtelevien miesten silmille.
Pullo rikkoutuu ja sotkee kaiken. Vitriolia saa joka paikasta.
Niinkö? - Kyllä.
Mutta ei samaa pulloa. Vannoin käyttäväni vain tätä.
Hattu...
Hattu. - Kiitos.
He etsivät kauan unelmiensa taloa.
Se oli liian iso ja syrjässä, valkoinen ja kalustamaton.
Jules!
Nukuttiko hyvin? - Oikein hyvin.
Onko Jim hereillä? - En tiedä.
Jim!
Miten muilla menee? - Muilla menee hyvin.
Onpa kaunis päivä.
Pitäkää kiirettä, mennään rannalle.
Etsitään viimeisiä merkkejä sivilisaatiosta.
Renkaan palanen....
Katsokaa, pullo. - Vanha kenkä.
Purkki! Varokaa siellä takana.
Katsokaa, Catherine!
Varokaa, tässä on jyrkkää.
Tulitikut...
Postikortti.
Pala posliinia.
Kuppi ja tupakantumppi.
Aski englantilaisia tupakoita. - Pelkäänpä että eksyimme, lapset.
Kiivetään puuhun.
Pitäisikö minun kosia häntä? Vastatkaa rehellisesti.
Onko häntä tarkoitettu vaimoksi ja äidiksi?
Pelkään ettei hän koskaan tule olemaan onnellinen.
Ehkei hän voi kuulua vain yhdelle miehelle.
Mennään eteenpäin. - Ei.
En lähde enää. Minä luovutan.
Lapset, auttakaa minua.
Nyt mennään, lapset.
Viimeinkin kirja, josta pidän.
Mieskirjailija, saksalainen tietysti...
ja uskaltaa sanoa ääneen, mitä ajattelen.
Näkemämme taivas on ontto pallo, ei tätä suurempi.
Ja me kävelemme pää keskustaa kohti.
The attraction pulls towards the outside -
under our feet towards that solid crust -
in which this bubble is enclosed.
Vetovoima vetää jalkojemme alla olevaa ulkopuolta päin, -
kohti kiinteää kuorta, jonka sisällä kupla on.
Mitä ulkopuolella on? - Menkää katsomaan!
Sellaista eivät herrasmiehet toisiltaan kysy.
Vastatkaa huomenna, Catherine. Jos sanotte ei, -
kysyn uudelleen joka vuosi syntymäpäivänänne.
Olette tuntenut vähän naisia, minä taas paljon miehiä.
Vastakohdat tasoittuvat, ehkä meistä tulisi kunniallinen pari.
Minä kosin Catherinea. Hän melkein suostui.
15-vuotiaana olin rakastunut Napoléoniin.
Näin unta, että tapasin hänet hississä.
Teimme lapsen, enkä nähnyt häntä enää koskaan.
Napoléon-raukka...
Pienenä opetettiin Isä meidän. Luulin omaksi isäkseni.
Kuvittelin isäni kärkkymässä parrakkaana paratiisiin.
Uskon kertoneeni hauskan jutun.
Huvittavan ainakin. Voisitte yrittää hymyillä.
Suostuisiko joku läsnäolija rapsuttamaan selkääni?
Luoja rapsuttaa niitä, jotka rapsuttavat itseään.
Mitä? - Luoja rapsuttaa niitä...
Olette opettanut minut nauramaan. Näytin aina tällaiselta:
Mutta se on ohi. Nyt olen tällainen:
Oikeastiko? - Niin.
Voi, sataa. Tulkaa katsomaan.
On ikävä Pariisia. Mennään takaisin. Huomisiltana olemme Pariisissa.
Catherine, Jules...
Tein kustannussopimuksen.
Tämä on Catherinelle...
Tämä teille kahdelle... - Onpa upea!
Mikä tämä on? - Sillä raaputetaan selkää.
Kätevä.
Varasin kolme lippua teatteriin illaksi.
Mitä menemme katsomaan? - Uuden ruotsalaisen näytelmän.
Se alkaa yhdeksältä. Kun hiekka on valunut, on aika pukeutua.
Jim näki ystäviään usein.
Leveä sänky oli vihitty käyttöön, ja Julesin tyynyt olivat vierekkäin.
Catherine kaunistui entisestään.
Pidin kaikesta huolimatta siitä tytöstä.
Hän halusi olla vapaa. Keksiä elämänsä aina uudelleen.
Jim ei vaikuta tyytyväiseltä. - Totta puhuen en.
Sekava ja omahyväinen. Rypee paheessa ja saarnaa.
Emme tiedä missä ja milloin näytelmä tapahtui.
Ei kerrota, onko tyttö neitsyt vai ei.
Se ei ole tärkeää.
Ei tavallisesti, mutta kerrotaan että sankari on impotentti, -
veli on homo ja sisko nymfomaani. Miksi sankarittaresta ei kerrota?
Mietitte vain tuollaisia.
Aivan, ja te autatte siinä.
Ei psykologiaa tänään, Jules. - Tämä onkin metafysiikkaa.
Vaimon uskollisuus on parisuhteessa tärkeää.
Miehen uskollisuus on toissijaista. Kuka kirjoitti:
'Nainen on luonnollinen ja siksi kauhistuttava.'
Baudelaire, mutta hän puhui tietyistä naisista.
Eihän. Hän puhui naisista ylipäätään.
Kuvaa hienosti nuorta tyttöä:
'Hirviö, taiteiden tuhoaja. Pikku typerys, pikku lutka.'
'Suurinta idioottimaisuutta ja turmelusta samassa.'
Siinä ei ollut kaikki. Tämä on ihailtavaa:
'Minua ihmetyttää yhä, miksi naiset päästetään kirkkoon.'
'Mitä he voisivat sanoa Jumalalle?'
Kaksi idioottia. - Minä en sanonut mitään.
Enkä välttämättä hyväksy sitä, mitä Jules aamukahdelta sanoo.
Väittäkää sitten vastaan! - Niin väitänkin.
Jim vaikuttui Catherinen hypystä niin, -
että piirsi sen jälkeenpäin vaikkei muuten piirtänytkään.
Hän ihaili Catherinea ja lähetti näkymättömän suukon.
Jim ei ollut huolissaan kuten Jules. Hän ui mielessään Catherinen kanssa.
Catherine, miksi?
Olet hullu. - Ottakaa kädestäni kiinni.
Catherine, ihan hullua...
Catherinen hattu lähti virran mukaan.
Jules oli kalpea, hiljaa, epävarma ja komeampi.
Catherinen kasvoilla oli voitokas hymy.
Kukaan ei puhunut hypystä.
Olen perillä. - Olkaa kiltti, herra Jim...
Ei, Jim vain. - Jim vain...
Haluan keskustella ja kysyä neuvoanne.
Voisimmeko tavata huomenna kello 7 lähikahvilassamme?
Niin, Catherine haluaa puhua. - Selvä. Olen siellä seitsemältä.
Pelleilettekö? - En koskaan.
Vakuutan, ettei minulla ole huumorintajua.
Tunnen kyllä ihmisiä, joilla on. Vaimoni ystäviä, työtovereita...
Mutta minulla itselläni ei huumorintajua ole.
Jim oli tavalliseen tapaansa myöhässä.
Hän pelkäsi, että Catherine oli jo lähtenyt.
Jim ajatteli: 'Sellainen tyttö voi hyvin lähteä odottamatta.'
'Sellainen nainen lähtisi, jos ei huomaa minua lehden takana.'
Hän toisti itselleen: 'Sellainen nainen...'
Mutta millainen Catherine oli? Jim ajatteli häntä nyt suoraan.
Toinen kahvi, kiitos.
Garçon, lasi vielä...
Herätinkö, Jim?
Lähdemme kotimaahani, menemme siellä naimisiin.
Bravo, Jules...
Pyydä anteeksi, että olin myöhässä. Odotin melkein kahdeksaan.
Hän on optimistisempi.
Hän oli kampaajalla, -
ja tuli kahvilaan kahdeksalta.
Jos olisin tiennyt tulosta, olisin odottanut yömyöhään.
Annan Catherinelle, hän haluaa puhua.
Haloo, Jim. Olen hyvin onnellinen.
Jules opettaa minulle ranskalaista nyrkkeilyä.
Itävaltalaisella aksentilla.
Ei minulla enää aksenttia ole! Ranskani on erinomaista! Kuuntele:
Allons, enfants de la Patrie, le jour de gloire est arrivé!
Contre nous de la tyrannie, l'étendard sanglant est levé!
Entendez-vous dans les campagnes mugir ces féroces soldats?
Ils viennent jusque dans nos bras egorger nos fils, nos compagnes!
Aux armes, citoyens, formez vos bataillons!
Marchons, marchons! Qu'un sang impur abreuve nos sillons!
Nous entrerons dans la carrière quand nos aînés n'y seront plus...
Sota syttyi pari päivää myöhemmin.
Jules ja Jim olivat omien maidensa armeijoissa, toisistaan kuulematta.
Sodalle ei näkynyt loppua.
Vähitellen eläminen sai sijaa, mitä vuodenajat rytmittivät.
Joutilaisuus, rutiinit, tauot ja jopa huvitukset.
Jim sai paketteja Gilberteltä.
Hän pääsi melkein näkemäänkin, mutta joka kerta lomat peruttiin.
Lopulta vuonna 1916 Jim vietti viikon Pariisissa.
Älä pakettien takia minua kosi. Asiat ovat hyvin näin.
Hyvä on, mutta tiedän että tämä kestää.
Miten Jules voi? - En ole kuullut häiden jälkeen.
Joskus pelkään, että tapan hänet taistelussa.
Catherine...
Rakkaani...
Ajattelen sinua taukoamatta.
En sieluasi, siihen en enää usko...
Mutta vartaloasi, reisiäsi, lantiotasi;
Ajattelen vatsaasi ja poikaamme sen sisällä.
Minulla ei ole kuoria, en tiedä miten saan kirjeen lähetettyä.
Minut lähetetään Venäjän-rintamalle.
Siitä tulee rankkaa...
Mutta niin on parempi, sillä olen pelännyt tappavani Jimin.
Rakkaani...
Suutelen huuliasi kovasti.
Julesin maa hävisi, Jimin voitti. Mutta molemmat olivat hengissä.
He jatkoivat kirjeenvaihtoaan tavalliseen tapaan.
Catherine ja Jules asuivat huvilassa lähellä Reiniä.
Heille oli syntynyt tytär, Sabine.
Jim kirjoitti: 'Kerro, menenkö minäkin naimisiin ja hankin lapsia?'
Jules vastasi: 'Tulkaa arvioimaan.' Catherine lisäsi kutsuvan lauseen.
Jim lähti ja viipyili ennen tärkeää jälleennäkemistä.
Hän pysähtyi monessa kylässä Reinin varrella.
Hän kirjoitti sodanjälkeisestä Saksasta pariisilaiseen lehteen.
Hän halusi nähdä uudestaan ankarimmat taistelupaikat.
Seutuja oli pommitettu niin, -
että maassa oli vain rautaa ja se oli viljelyyn kelpaamatonta.
Niistä oli tullut hautausmaita, joilta Jim etsi kadonneiden nimiä.
Hautausmaita näytettiin koulujen oppilaille.
Catherine oli asemalla vastassa tyttärensä kanssa.
Hänen kasvonsa loistivat ilosta.
Päivää, Jim. - Päivää, Catherine.
Tässä on Sabine. - Päivää, herra Jim.
Mennään. Jules odottaa malttamattomana.
Jimistä tuntui, että Catherine saapui nyt kahvilan tapaamiseen -
ja oli pukeutunut häntä varten.
Catherine vei heidät mökille, jota männyt ympäröivät.
Kuinka muut voivat? - No tiedättehän...
Ette ole muuttunut, Jim. - Ette tekään.
Eli kukaan ei ole muuttunut.
Istukaahan alas.
Tule, Sabine.
Ei kiitos.
Haluatko sinä? - Laita vähän.
Tupakkaa?
Ei kiitos. Lopetin polttamisen, kun aloin pitää kasveista.
Hiljaisuus, kuin enkeli kulkisi ohi...
Kello onkin 20 minuuttia yli yhden.
Joten? - Enkelit kulkevat aina ohi 20 yli.
En tiennyt tuota. - En minäkään.
Kaksikymmentä yli ja kahtakymmentä vaille.
Voititte sitten sodan, lurjukset.
Mieluummin olisin voittanut kaiken tämän.
Teillä on varmasti nälkä. Käydään pöytään.
Esittelen sitten taloa.
Jim tähän, Jules tuonne, ja Sabine minun viereeni.
Kuinka uuden kirjan kanssa sujuu?
En saa loppuun artikkelien takia.
Mietin niitä koko viikon ja kirjoitan perjantai-iltana.
Seuraavana päivänä lähetän lentopostissa. Entä te?
Minulta pyydettiin kirjaa sudenkorennoista.
Minä kirjoitan ja kuvaan, Catherine tekee kuvituksen.
Sabinekin osallistuu lähtemällä mukaan soille.
Aion rakentaa puutarhaan keinotekoisen altaan.
Ehkä vielä ryhdyn kirjailijaksi ja kirjoitan rakkaustarinan, -
ja päähenkilöt olisivat hyönteisiä.
Minulla on paha tapa erikoistua...
Kadehdin avoimuuttanne, Jim.
Epäonnistunut minä olen. Opettajani Sorel opetti vähät tietoni.
Kun hän kysyi, sanoin haluavani diplomaatiksi.
'Onko teillä rahaa?' 'Ei.'
'Oletko sukua kuuluisuuksille?' 'En.'
'Unohtakaa diplomatia.' 'Mitä minä sitten teen?'
'Utelias.' 'Se ei ole ammatti.' 'Ei vielä.'
'Matkustatte, kirjoitatte, käännätte.'
'Opettelette elämään missä vain.'
'Uteliaisuudessa on tulevaisuus. Ranskalaiset ovat sulkeutuneet.'
'Löydätte kyllä aina lehden, joka maksaa seikkailuistanne.'
Jules uskoo, että teillä on komea tulevaisuus.
Niin minäkin. Mutta ehkä ei kuitenkaan huomiota herättävä.
Jules tekee täällä töitä ja nukkuu.
Elämämme on järjestetty kuin luostarissa. Jules kirjoittaa, -
ja jahtaa hyöteisiään ja muita ötököitä.
Mathilde, jonka näit, on läheiseltä maatilalta.
Hän auttaa minua kodinhoidon ja Sabinen kanssa.
Minun huoneeni.
Sehän on Jules!
Isä piti Mozartista niin paljon, että puki poikansa Mozartiksi.
Tässä on parveke.
Tuolla on majatalo, jossa yövytte. Jules vie teidät sinne kohta.
Jules!
Minulle!
Jules ja Jim jatkoivat keskustelujaan.
He puhuivat sodasta. Jules vältteli perheasioita.
Catherine oli lempeä, mutta Jimistä tuntui ettei kaikki ollut hyvin.
Nyt nukkumaan, toukkaa unettaa.
Olipa kerran pikkuinen, oikein kiltti toukkatyttö...
Hyvää yötä, Sabine. - Aamulla nähdään.
Hyvää yötä, Jules. - Haluaisin puhua.
Mitä ajattelette Catherinesta? - Avioliitto ja äitiys sopii hänelle
On nyt vähemmän heinäsirkka, enemmän kuin muurahainen.
Älkää kuvitelko liikoja. Totta, hän pitää kodista huolta.
Jos asiat ovat liian hyvin, hänestä tulee tyytymätön.
Silloin hän hyppii seinille.
Niin, hänellä on napoleoninen puolensa.
Hän uskoo, että maailma on rikas, ja että välillä voi vähän huijata.
Pyytää luojalta anteeksiantoa etukäteen.
Pelkään että hän jättää meidät, Jim.
Mahdotonta! - On jo jättänytkin.
Pelkäsin puoli vuotta, ettei hän palaisi. On valmis taas lähtemään.
Hän ei ole enää vain minun. On ollut jo kolme rakastajaa.
Yksi päivää ennen häitämme, hyvästiksi nuoruudelleen.
Yksi oli kosto minulle. Syytä en tiedä.
En ole mies, jota hän tarvitsee. Ja hän ei kestä sitä.
Olen tottunut uskottomuuteen silloin tällöin, -
mutta lähtöä en kestäisi.
Ja sitten on Albert. - Laulaja, joka löysi patsaan?
Niin, hän näytti sen meille.
Hän haavoittui sodassa ja toipuu läheisessä kylässä.
Catherine rohkaisee häntä ja antaa hänelle toivoa.
Albert on avautunut minulle. Tahtoo naimisiin ja lapsen itselleen
En kanna siitä kaunaa. Minulla ei ole mitään kumpaakaan vastaan.
Irtaudun Catherinesta vähitellen.
Ja kaikesta, mitä maan päällä olen halunnut.
Siitä hän juuri pitää, buddhalaisesta puolesta.
Hän on tavallisesti ystävällinen, -
mutta jos uskoo, ettei häntä arvosteta tarpeeksi -
hänestä tulee kauhea, kuin toinen ääripää, äkkipikainen.
Kuuntele, maamyyräsirkka laulaa... Se muistuttaa myyrää.
Jim näki mökin ikkunastaan.
Catherine oli siellä, kuningatar valmiina pakenemaan.
Jim ei ollut yllättynyt. Hän muisti Julesin virheet tyttöjen kanssa.
Hän tunsi Catherinen hyvin.
Jim suretti häntä, mutta Catherinea hän ei moittinut.
Hän hyppäsi miesten kimppuun kuin veteen. Pilvi varjosti taloa.
Toinen viikko alkoi.
Aika sanoa hyvää yötä, Sabine. - Kyllä, äiti.
Näkemiin, Jim.
Haluaisin puhua, Jim. Sopiiko?
Tietysti. - Hyvä.
Mathilde, kommen Sie mit?
Sanoilla ei voi olla sama merkitys kielissä, jos sanat ovat eri sukua.
Saksassa sota ja kuolema ovat maskuliinisia, kuten kuukin -
kun taas aurinko ja rakkaus ovat suvultaan feminiinejä.
La soleil, l'amour...
Elämä on neutri. - Neutri?
Kaunista ja etenkin loogista.
Hameet lyhenivät Ranskassakin sodan kestäessä.
Naimisissa olevat sotilaat tunsivat itsensä petetyiksi.
Mutta kangasta vain oli vähemmän.
Niin ja naiset leikkasivat hiuksensa välttääkseen vaaraa tehtaissa.
On aika alkaa arvostaa saksalaista olutta, Jim.
Me ranskalaiset emme välitä saksalaisesta oluesta.
Kyllähän. - Mitä?
Ranskalaisviinit ovat Euroopan parhaita, jopa maailman.
Bordeauxviinit kuten Château Laffite, Château Margaux, -
Château d'Yguem, Château Frontenac, Saint-Emilion, Saint-Julien, -
Entre-deux-Mers ja muitakin.
Clos Vougeot, Bourgognen viinit, Romanée, Chambertin, -
Beaume, Pommard, Chablis, Montrachet, Volnay.
Ja beaujolaisviinit Pouilly-Fuissé, Pouilly-Loché, -
Moulin-à-Vent, Fleurie, Morgon, Brouilly, Saint-Amour...
Tuijotimme kranaattia, kun se vieri alas portaita.
Kolme askelta, kaksi askelta... Kaikki menivät matalaksi.
Ottakaa minut kiinni!
Mitä haluatte tietää? - En mitään. Haluan kuunnella.
Arvostellaksesi minua? - Herran tähden ei.
En halua kertoa mitään. Haluan kysellä.
Kysymys kuuluu: Kertokaa itsestänne, Jim.
Selvä, mutta mitä? - Mitä vain, mutta puhukaa suoraan.
Jim kertoi kahdesta miehestä ja näiden ystävyydestä Pariisissa, -
elämästä ennen erään naisen tapaamista ja sen jälkeen.
Hän sanoi myös: 'Ei tätä, Jim.' Hänen täytyi mainita oma nimensä.
Hän kertoi ajanvietosta yhdessä.
Catherine huomasi, että Jim eli vieläkin tuota aikaa.
Hän korjasi joitakin yksityiskohtia.
Jim puhui toteutumattomasta tapaamisesta ja siitä, -
kuinka aavisti, ettei Jules pystyisi pitämään Catherinea.
Olisitteko kertonut tämän kahvilassa? - Olisin.
Jatkakaa. - Ei ole muuta sanottavaa.
Sitten tuli sota, jälleennäkeminen Julesin kanssa ja te asemalla...
Onnelliset päivät, jotka olen saanut viettää lähellänne.
Mitä olen nähnyt, ja mitä olen päätellyt...
Tarkoitan uhkaavaa pilveä, Albertia.
Oletteko minua vastaan? - En enempää kuin Jules.
Kerron nyt oman näkemykseni.
Jules valloitti minut hyvyydellä, viattomuudella ja herkkyydellä.
Hän oli miehenä niin erilainen.
Toivoin auttavani häntä, mutta kriisit ovat osa häntä.
Olimme onnellisia, mutta se ei kestänyt...
ja päädyimme vastakkain, emme yhdeksi.
Hänen perheensä tuotti minulle tuskaa.
Häitä edeltävänä päivänä hänen äitinsä loukkasi minua syvästi.
Jules ei sanonut mitään.
Kostin olemalla muutaman tunnin entisen rakastajani kanssa.
Niin, rakastajan.
Niin pystyin menemään naimisiin ja aloittamaan nollasta.
Onneksi perhe muutti pohjoiseen.
Sota syttyi, ja Jules lähetettiin itään.
Hän kirjoitti upeita rakkauskirjeitä.
Rakastin häntä etäältä enemmän.
Välimme rikkoutuivat, kun hän tuli ensimmäiselle lomalleen.
Olin kuin vieraan käsissä.
Hän lähti. Sabine syntyi yhdeksän kuukautta myöhemmin.
Hän ei muistuta juuri Julesia. - Mutta hänen tyttö on.
Sanoin: 'Annoin sinulle lapsen, se saa riittää.'
'Haluan oman huoneen ja vapauden.'
Muistatteko ystävämme Fortunion?
Hän oli vapaa, niin kuin minäkin.
Hän oli ihana partneri. Se oli hyvä loma.
Mutta hän oli liian nuori, eikä se ollut vakavaa.
Eräänä päivänä yllättäen kaipasin Julesia ja hänen lempeyttään.
Kaipasin tytärtäni, olin väärässä paikassa. Minä lähdin.
Olen ollut täällä kolme kuukautta.
En pidä Julesia aviomiehenäni.
Älkää säälikö häntä. Olen hänelle kuitenkin hyvä...
Sitten on Albert. Hän kertoi patsaasta, joka muistuttaa minua.
Flirttailin hänen kanssaan.
Hän voi olla outo, mutta hänessä on enemmän luontaista voimaa.
Hän haluaa että lähden, ottaa äidin ja tyttären.
Pidän häntä vain ystävänä. Tulee huomenna lounaalle.
Nyt kerroin enemmän kuin te.
En kertonut kaikkea, ette tekään.
Ehkä minulla on ollut muitakin. Puhuin mainitsemistanne asioista.
Ymmärrän. - En tahdo sitä.
On melkein aamu.
Jim halusi häntä, mutta piti itsensä kurissa.
Catherine ei saanut lähteä. Minkä verran Jim ajatteli Julesia, -
minkä verran itseään? Sitä hän ei tietäisi koskaan.
Jim ei tiennyt, vieteltiinkö häntä.
Catherine kertoi tavoitteistaan vasta kun oli ne saavuttanut.
Hei, Sabine. - Hei, Albert.
Mitä kuuluu? Miten äiti voi? - Hyvin.
Päivää, Albert.
Tekin uhrasitte viiksenne? - Niin kaikki tekivät.
Mutta nyt on alaston olo. Annan kasvaa takaisin.
Albert haavoittui sodassa. Juoksuhaudoissa.
Nyt voin hyvin, mutta kun heräsin -
ja lääkärit tutkivat pääkoppaani, mieleen tuli Oscar Wilde.
'Jumala, säästä fyysiseltä kivulta, otan mieluummin moraalisen tuskan.'
Sodassa on iljettävää se, -
että se vie miehen pois omasta taistelustaan.
Mutta sodankin keskellä hän voi käydä omaa taisteluaan.
Ajattelen tykkimiestä, johon tutustuin sairaalassa.
Hän tapasi lomalta palatessaan junassa tytön.
He puhuivat Nizzan ja Marseilles'n välin.
Tyttö antoi osoitteensa.
Kahden vuoden ajan joka päivä hän kirjoitti juoksuhaudoista, -
Myös kun taisteltiin. Kirjeistä tuli intiimimpiä.
Ensin hän kirjoitti 'arvon neiti' ja 'kunnioittavat terveiseni'.
Pian tyttö oli jo 'pikku karitsani' ja pyysi häneltä valokuvaa.
Sen jälkeen seurasi 'ihana karitsa', 'suutelen kättänne', -
Sitten: 'Suutelen otsaanne.'
Tyttö lähetti hänelle kuvan, ja mies kirjoitti hänen rinnoistaan.
Miehen sävy muuttui suoremmaksi. 'Rakastan sinua suunnattomasti.'
Mies kirjoitti tytön äidille ja pyysi tytön kättä.
Hänestä tuli aviomies ilman että olisi nähnyt tyttöä.
Sota jatkui, ja kirjeistä tuli koko ajan intiimimpiä.
'Otan sinut, rakkaani. Kosken ihania rintojasi.'
'Painan alastoman vartalosi itseäni vasten.'
Tyttö kirjoitti takaisin kylmästi, ja mies pyysi olemaan tosissaan -
koska voisi kuolla milloin vain ja oli siinä oikeassa.
Tällainen hullu suhde kirjeenvaihdolla oli mahdollista -
vain kuoleman ja hulluuden ollessa jatkuvasti läsnä.
Eli tämä mies kävi sotaa, mutta sen rinnalla omaa taisteluaan, -
ja valloitti naisen kaukaa suostuttelemalla.
Hänkin sai päävamman, mutta hän ei ollut yhtä onnekas.
Hän kuoli päivää ennen aselevon solmimista.
Viimeisessä kirjeessään hän kirjoitti:
'Rintasi ovat ainoat kranaatit, joita olen rakastanut.'
Näytän teille kuvia hänestä.
Kun niitä selaa, voi kuvitella hänen liikkuvan. - Kaunis tarina.
Juleskin kirjoitti minulle hyvin kauniisti.
Päivää, Albert. Onko lauluni valmis?
Tulkaa ylös, niin työstetään sitä yhdessä.
Albert, Albert!
Tässä. - Kiitos, Sabine.
Keinutuolin keinunta tuo lihallisuuden esiin.
Entäs laulu? - Se on melkein valmis.
Niin on. Kokeillaan.
Se on heille aivan liian hyvä, mutta yleisöään ei voi valita.
Sormuksia joka sormessa, koruja monta ranteissaan
Kauniisti nainen lauloi, pauloihinsa kietoi
Silmät kullanhohtoiset, kovasti kiehtovat
Kohtalokseni kävivät kasvot femme fatalen
Tapasimme, tutustuimme, toisiltamme katosimme
Jälleen näimme, välejä lämmittelimme, sitten erosimme
Omaan suuntaansa jokainen, elämän pyörteisiin
Näin taas illalla, siitä onkin aikaa
Banjojen soidessa tunnistin hymyn johon viehätyin
Ääni yhä kohtalokas, kasvot kauniimmat kuin koskaan
Kuunnellessa humallun, viini unhoittaa ajan kulun
Aamulla sitten heräsin, otsalla suudelman tunsin
Tapasimme, tutustuimme, toisiltamme katosimme
Jälleen näimme, erosimme ja taas lämmittelimme
Omaan suuntaansa jokainen, elämän pyörteisiin
Kunnes taas illalla, jälleen oli käsivarsilla
Kun tapaamme, kun tutustumme, miksi sitten katoamme?
Kun taas näemme, lämmittelemme, miksi eroamme?
Omaan suuntaansa kumpikin, elämän pyörteisiin
Yhdessä vielä pyörimme, yhteen me kuuluimme
Catherine oli erilainen jokaista kolmea kohtaan.
Jim saattoi ihailla Catherinea vain kahden kesken.
Hyvää yötä. - Hyvää yötä.
Viehätyksemme on uutta. Se saa levätä kuin vastasyntynyt.
Olitte rakastunut, Jim. Tunnen sen.
Miksi ette kosinut? - Ei siitä olisi mitään tullut.
Millainen hän on? - Järkevä ja kärsivällinen.
Gilberte sanoo, että odottaa minua ikuisesti.
Rakastatteko yhä toisianne?
Älä anna hänen kärsiä. - Haluan seikkailua ja riskinottoa.
Ja jotain on muuttunut.
Ihailen teitä, Catherine. Nautin katsomisesta.
Pelkään unohtavani Julesin. - Ette saa unohtaa häntä.
Varoittakaa.
Alle das Neigen von Herzen zu Herzen
Ach, wie so eigen schaffet das Schmerzen!
Käännä, Catherine!
Kahden sydämen kaipaus, voi Jumala, kuinka se synnyttää tuskaa
Aika hyvin.
Vaikka lisäsitkin Jumalan. Hyvää yötä.
Kertokaa terveiseni muille.
Haluaisin lukea Goethea vielä. Voinko lainata?
Lainasin juuri Jimille. - Pahus.
Hyvää yötä, Jim. - Hyvää yötä.
Tuon sen huomenna.
Hallo. Warten Sie, bitte. Moment.
Herr Jim, Sie müssen sofort zum Telefon kommen.
Les Affinités pitää tuoda nyt. Catherine haluaa lukea tänä iltana.
Jim, hän ei halua minua enää.
Pelkään hirvittävästi, että hän katoaa elämästäni.
Kun näin teidät lähekkäin, olitte kuin pariskunta.
Rakastakaa häntä, menkää naimisiin ja sallikaa minun tavata häntä.
Jos rakastatte häntä, älkää ajatelko minua esteenä.
Jim oli ajatellut Catherinea koko päivän. Nyt hän oli sylissä.
Ensimmäinen suudelma kesti koko yön.
He eivät puhuneet, kun tulivat lähelle.
Hiljaa aamunkoittoon asti.
Catherine ilme oli riemuisa.
Jim oli kahleissa; muita naisia ei enää ollut.
Sinun vuorosi.
Jules!
Pyysin Jimiä muuttamaan taloon. Hän asuu pienessä huoneessa.
Hyvä...
Olkaa varovainen, Jim.
Hänen ja itsenne vuoksi.
Sie können uns lassen, Mathilde.
Tässä on pikaisesti laitettu huoneesi.
Kirjat ovat saksaksi, mutta huoneessani on muita.
Puran laukkusi. Eiköhän tässä ole kaikki.
Tuolla on sekamelska, mutta sille ei voi mitään.
Mitä seinän toisella puolella on? - Sabinen ja Mathilden huone.
Sänky on aivan hyvä.
Istu viereeni.
Olen aina pitänyt niskastasi.
Vain sitä olen voinut katsoa huomaamattomasti.
Katso.
Entä Jules? - Rakastaa meitä molempia.
Tämä ei yllätä häntä. Kärsii näin vähemmän.
Meidän pitää rakastaa ja kunnioittaa häntä.
Kylässä heitä sanottiin kolmeksi hulluksi, -
mutta heidät hyväksyttiin.
Catherine keksi pelin Kylähullu.
Pöytä oli kylä, ja jokainen oli hullu vuorollaan.
Sabine nauratti kaikkia.
Catherine uskoi, että rakkaus kestää vain hetken, -
mutta että hetki toistuu.
Elämä oli yhtä lomaa.
Aika kului...
Onni katoaa ilman että katoamista huomaa.
Catherine päätti vietellä Julesin.
Kun Jim luki alakerrassa, hän vei Julesin huoneeseensa.
Jules sanoi: 'Ei, ei!' Catherine taas: 'Kylläpäs!'
Jim vakuutti, ettei hän saanut olla mustasukkainen, mutta oli hän.
Catherine huomasi tämän, eikä tehnyt samaa enää.
Eräänä päivänä nelikkö lähti kävelylle läheiselle järvelle.
Kaikki olivat sopusoinnussa. Catherinen ja Jimin päätä särki.
Heidän lapsillaan olisi suuret kädet ja päätä särkisi, Jim ajatteli.
He laskeutuivat rantaan leikkimään.
Catherine ja Jules opettivat heittämään leipiä.
Taivas oli aivan lähellä.
Jimin täytyi palata Pariisiin. Lehti tarvitsi häntä.
He tiesivät että hän palaisi ja kaikki olisi ennallaan.
Täydellinen yhdessä vietetty kuukausi oli syvällä heissä.
He vilkuttivat toisilleen rauhallisesti.
Jules antoi heille siunauksensa ja lupasi huolehtia Catherinesta, -
sillä Jules ja Catherine halusivat naimisiin ja saada lapsia.
Jules suostuu nopeaan avioeroon.
Menen Catherinen kanssa naimisiin. Haluan saada lapsia hänen kanssaan.
Jules etsii töitä maastaan.
Käännän itävaltalaista näytelmää, joka esitetään täälläkin.
Mihin sinä menet? - Kotiin.
Tulen mukaasi. - Mieluummin ei.
Päivää, Jim.
Thérèse, höyryveturi.
Aivan, Thérèse... Mites sen...
Kesti kaksi viikkoa. Petin häntä.
Sai tietää, eikä luottanut enää.
Lukitsi sisään kolmeksi viikoksi.
Olin ensin imarreltu, mutta karkasin maalarin kanssa tikkaita pitkin.
Yksi tyyppi haluaa tehdä minusta rikkaan. Lähden Kairoon...
Päivää, Jim. Miten ystävänne jaksaa?
Englantilainen, joka haluaa pelastaa minut!
Muutan hänen huvilaansa Punaisenmeren rannalle.
Päivää, Jim. - Mitä kuuluu, Gaby?
Onko Jules Pariisissa? - Ei.
Pilasin ne häät. Aion mennä naimisiin.
Hei, Jim. Miten kaverinne jaksaa?
Vielä saman tytön kanssa? - Vielä.
Luuli etten ollut tosissani.
Mieheni otti viimein avioeron ja urakoitsija kosi minua.
Hieno pari, mutta ei lapsia.
Hän ei jätä aikaa tai energiaa olla uskoton.
Kirjoitan muistelmiani Sunday Times Magazinelle.
Tuolla on puolisoni.
Entä te, Jim? - Olen menossa naimisiin.
Näkemiin, Thérèse. - Näkemiin.
Miten Jules voi? - Aivan hyvin.
Eikö olekin kiinnostava? Hänen nimensä on Denise.
Ei kannata puhua, ei hän vastaa.
Ei koskaan. Ei silti tyhmä ole.
Vaan ontto. Tämä on ontto.
Hän se on jotakin. - Jotakin kaunista.
Kaunis objekti. Silkkaa seksiä.
Puhdasta seksiä.
Sano näkemiin, Denise.
Catherine vietti talven takan edessä.
Jimin puoliso lainassa Julesilla.
Joka päivä hän kysyi: 'Uskotko että Jim rakastaa minua?'
Kuuntele, Gilberte.
Jos Catherine haluaa jotakin, eikä usko kenenkään kärsivän...
Tekee sen, vaikka olisikin väärässä, virheestä oppimisen nautinnosta.
Hänen tapansa saavuttaa viisautta.
Se ei voi kestää kauan. - Älä ole ilkeä.
Olenkin kateellinen.
Tiesin että tässä kävisi näin.
Älä lähde vielä huomenna.
Annat hänelle elämäsi, joten anna minulle vielä viikko.
Jim ei voinut jättää Gilberteä. Catherine taas ei Julesia.
He eivät voineet satuttaa kumpaakaan.
Molemmat kuuluivat menneisyyteen ja molemmilla oli sama rooli.
'Sano Julesille, että näin Thérèsen. On naimisissa ja kirjoittaa.'
'Paluuni myöhästyy taas, mutta pian olen vapaa sinulle.'
'Minun pitää vielä jättää hyvästejä.'
Jättää hyvästejä...
Uskotko että Jules rakastaa minua?
Mikä hätänä? Miksei Catherine tullut minua vastaan?
Ei pitänyt kirjeistänne. Työpuheista ja jäähyväisistä.
Ei pitänyt poissaolosta. Olitte liian kauan poissa.
Kun hän epäilee vähänkin, hän voi tehdä mitä vain.
Odottaako hän meitä mökillä? - Luulisin niin.
Catherine!
En halunnut kertoa...
Hän lähti eilen aamulla sanaakaan sanomatta.
Toivoin että hän palaisi ennen tuloanne.
Eikö teitä huoleta?
Että olisi vaarassa?
Ei.
Hän vain tekee jotain, mitä ei voi korjata.
Kerroin, että kirjeenne eivät tehneet hyvää vaikutusta.
'Thérèse on naimisissa ja kirjoittaa. Jätän hyvästejä.'
Ei, Catherine ei koskaan tee mitään puolittain.
Hän on luonnonvoima, joka ilmaisee itseään mullistuksin.
Sisäinen harmonia ei horju, koska hän tietää olevansa viaton.
Puhut hänestä kuin kuningattaresta. - Se hän onkin.
Sanon tämän suoraan...
Catherine ei ole erityisen kaunis, älykäs tai vilpitön, -
mutta hän on oikea nainen. Nainen jota rakastamme.
Kaikki miehet haluavat häntä.
Miksi hän silti antoi meille lahjan olemalla luonamme?
Koska kohtelimme häntä kuin kuningatarta.
Minä melkein jäin Pariisiin. Tiesin ettei se kestäisi.
Jopa ystävyytemme kärsii.
Olen joskus kateellinen vuosistanne. Vihaan sitä, ettette kadehdi minua.
Niinkö luulette?
Teen mitä tahansa, etten menetä häntä.
Niin tekin, kun hän palaa. Sillä hän palaa aina!
Minä lähden takaisin Pariisiin.
Kertokaa, ettette nähnyt minua asemalla. Se on ainoa ratkaisu.
Aivan. Menin vastaan, mutta ette tullutkaan.
Päivää. Mikä nyt on?
Olet vasta tullut.
Olet minun ja minä sinun, kaikki hyvin.
Kerroit että sinulla on tekemistä. Niin minullakin.
Jätit hyvästejä rakastetuillesi. Niin minäkin tein.
Pidät minusta kiinni koko yön, mutta et kauempaa.
Mehän haluamme lapsen, emmekö haluakin?
Jos tekisimme lapsen nyt, en tietäisi olisiko se sinun.
Ymmärrätkö?
Se oli välttämätöntä. - Rakastatko Albertia?
En. - Rakastaako hän sinua?
Rakastaa. Vain näin hyvää voi olla välillämme.
Albert vastaa Gilberteä.
Etkö sano mitään?
Meidän on aloitettava nollasta.
Catherine uskoi aloittamiseen puhtaalta pöydältä.
Maaten kiltisti vierekkäin Catherine nukkui ja Jim valvoi.
Hän ymmärsi, että outo voima veti heitä toisiaan kohti.
He aloittivat alusta, lentäen korkealla kuin saalistajalinnut.
He halusivat varmistua, ettei Catherine kantanut Albertin lasta.
Pidättäytyminen uuvutti heidät. He olivat aina yhdessä, uskollisina.
Luvattu maa näkyi jo.
Luvattu maa kokee takaiskun.
Kun tuli lapsen teon aika, Catherine ei tullut raskaaksi.
Erikoislääkäri kehotti malttamaan -
ja sanoi, että osalla pareista voisi kestää kuukausia.
Mikä on?
Haluan nukkua yksin. Mene huoneeseesi.
Miksi? - Minä vain haluan.
Selitä nyt. - Ei ole mitään selitettävää.
Olen vain vierelläsi. - Tuo ei ole totta.
Enkä halua, että jäät. Minua inhottaa.
Yön tulo on painajaismaista.
Ajattelen lasta, jota emme saa. Ihan kuin olisin kokeessa.
En kestä sitä. - Vain rakkaudellamme on väliä.
Ei, koska minullakin on väliä. Ja rakastan sinua vähemmän.
Pysytään erossa toisistamme.
Saatan rakastaa sinua vieläkin, mutta otan sen riskin.
Mene Gilberten luo, hän kirjoittaa sinulle joka päivä.
Olet epäreilu, Catherine. - Varmasti. Minulla ei ole sydäntä.
Siksi en rakasta sinua, enkä ketään enää koskaan.
Sitä paitsi minä olen 32-vuotias ja sinä 29.
Nelikymppisenä sinä haluat 25-vuotiaan naisen.
Ja minä jään yksin, kuin idiootti.
Olet ehkä oikeassa. Lähden pois huomenna kolmeksi kuukaudeksi.
Kärsitkö sinä?
Minä en enää.
Sillä molempien ei pidä kärsiä yhtä aikaa.
Kun et kärsi enää, minä kärsin sitten.
Jules...
Häiritsenkö sinua?
En jaksa enää.
Kuulitko, kun riitelimme? - En, tein töitä.
En jaksa häntä enää. Tulen hulluksi.
Onneksi hän lähtee huomenna.
Älä ole epäreilu. Tiedät, että hän rakastaa sinua.
En todellakaan tiedä enää.
Hän valehteli minulle.
Ei uskaltanut jättää Gilberteä. Ei tiedä itsekään, mitä ajattelee.
Rakastaa, ei rakasta, ja rakastaa lopulta kuitenkin.
Ei ole minun vikani, jos emme voi saada lasta.
Onko sinulla tupakkaa? - Haluatko?
Kiitos.
Haluatko, että puhun hänelle? - Ei, älä.
Olen puoliksi hänen puolellaan, puoliksi vastaan.
Mutta haluan, että hän lähtee.
Päätimme pysyä erossa kolmen kuukauden ajan.
Mitä olet siitä mieltä?
En tiedä. Se voi olla hyvä ajatus.
Et sano sitä mitä ajattelet.
Tiedän että halveksit minua.
Ei, Catherine. En halveksi sinua koskaan.
Rakastan sinua aina...
Mitä tahansa teetkin, mitä ikinä tapahtuukin.
Onko se totta, Jules?
Minäkin rakastan sinua.
Olimme hyvin onnellisia, emmekö olleetkin?
Olemmehan me onnellisia. Ainakin minä olen.
Onko se totta?
Niin, pysymme aina yhdessä...
Kuin vanha pariskunta, Sabinen kanssa, -
ja Sabinen lasten kanssa.
Pidä minusta kiinni.
En halua nähdä häntä ennen lähtöä.
Jää sitten tänne.
Menen alakertaan nukkumaan.
Pikku Catherineni...
Muistutat minua usein, -
kiinalaisesta näytelmästä, jonka näin ennen sotaa.
Esirippu nousee, keisari kääntyy yleisön puoleen ja sanoo:
'Näette tässä maailman onnettomimman miehen, -
'sillä minulla on kaksi vaimoa.'
'Ensimmäinen ja toinen vaimo.'
Heidän rakkautensa oli suhteellista, mutta Julesille yhä ehdotonta.
Seuraavana aamuna Jim lähti. Catherine vei hänet asemalle.
Sumu oli laskeutunut niityille.
Muut mehiläiset huomasivat, ettei Jim ollut kuningattaren suosiossa.
Hänen täytyi siis lähteä.
Taloa ei enää näy.
Junien aikataulut olivat muuttuneet syysaikaan.
Junia lähti vasta seuraavana päivänä.
Hotellihuoneessa tulee aina syyllinen olo.
En ole tiukkapipoinen, mutta en pidä siitä.
Älä sinäkään väitä muuta. En uskoisi sinua.
Jim ajatteli heidän mahdollisia lapsiaan.
Toinen toistaan kauniimpia, talo täynnä.
Hän tiesi, että jollei lapsia ole, Catherine aloittaisi seikkailunsa.
Sanaakaan sanomatta he rakastelivat, tietämättä miksi.
Ehkä laittaakseen pisteen kaikelle.
Kuin hautajaiset, ja he jo kuolleita.
Catherine vei hänet junalle, mutta he eivät vilkuttaneet.
He erosivat, vaikka mikään ei siihen pakottanut.
Jim ajatteli jälleen, että kaikki oli ohi.
Hengitettävä lääkkeesi. Ja kirje. - Kiitos.
Luulen olevani raskaana. Tule. Catherine.
Gilberte, antaisitko minulle kirjepaperia?
Catherine, olen sairas ja sängyn omana.
Enkä halua tulla, lapsi on varmasti toisen.
Ei säälittävä jäähyväinen onnistuisi siinä, missä rakkaus epäonnistui.
'missä rakkaus epäonnistui.'
Olet oikeassa. En usko sairauteen.
Kirjoitan hänelle ja sanon, että haluat nähdä hänet.
Hyvä luulosairas, tulkaa heti kun pääsette...
Catherine odottaa kirjettä.
Kirjoittakaa suurin kirjaimin, -
sillä hän ei väsynein silmin pysty lukemaan pientä tekstiä.
Catherine uskoo, etten ole sairas.
Minä taas en usko raskauteen.
Ainakaan en usko, että olen isä. Minulla on syytä epäillä.
Menneisyytemme, Albert ja kaikki muu.
Kun kerran menet ulos, voitko lähettää tämän?
Tietysti.
Täällä on sinulle kirje.
Menen nyt. Nähdään myöhemmin.
Rakastan sinua, Jim.
Niin monet uskomattomat asiat osoittautuvat todeksi.
Olen viimein raskaana.
Kiitetään Jumalaa, Jim. Olen varma, että sinä olet isä.
Rukoilen, että uskot minua. Rakkautesi on nyt osa elämääni.
Usko minua, Jim.
Paperi on ihosi, muste vertani.
Painan kynällä kovasti. Vastaa minulle pian.
Gilberte!
Uskon sinua, rakkaani. Valmistaudun tulemaan sinne.
Kaikki hyvä minussa on peräisin sinulta.
He eivät soittaneet, peläten kuulevansa äänen, -
mutta pystymättä koskettamaan.
Kirjeillä kesti kolme päivää ja ne menivät ristiin.
'Minulla on syytä epäillä.'
'Menneisyytemme, Albert ja kaikki muu.'
En ajattele enää teitä, ettette te ajattelisi minua.
Inhotatte minua, mutta se on väärin. Mikään ei saisi inhottaa.
Pitkä kirjeesi muuttaa kaiken, Jim.
'Olet täällä kahdessa päivässä. Ei onneton kirje, vaan sinä.'
'Unohdetaan erimielisyytemme. Ne ovat mennyttä.'
'Tule kun pystyt, mutta pysty pian. Vaikka myöhään yöllä.'
Jim sai viimein kirjeen Julesilta.
'Lapsenne kuoli ennen syntymäänsä.'
'Catherinen haluaa hiljaisuutta välillenne.'
He eivät olleet luoneet mitään.
Jim ajatteli, että on hienoa etsiä ihmisyyden lakeja, -
mutta että käytännöllistä on noudattaa olemassaolevia.
Leikimme elämän lähteen kanssa ja hävisimme.
Johan nyt! - Ei ole totta...
Uskomatonta!
Luovuitteko mökistänne? - Kyllä.
Asumme mieluummin Ranskassa.
Vuokrasimme vanhan myllyn Seinen rannalta.
Meidän on tavattava. Tulkaa luokseni huomenna.
Kertokaa minulle Catherinesta.
Pelkäsin pitkään itsemurhaa.
Hän oli ostanut revolverin.
Toisteli, että se ja se tappoi itsensä.
Samaan tapaan kuin jonkun kerrotaan kuolleen koleraan.
Hän näytti surevan kuin leski, kuin olisi toipunut.
Hän liikkui hitaasti, kuolleen hymy kasvoillaan.
Gilberte, tässä on ystäväni Jules.
Jim on puhunut teistä paljon. Uskon tuntevani teidät hyvin.
Tietääkö Catherine, että tulitte?
Kyllä. Kutsui autoajelulle.
Haluaisin että tulisitte, ehkä vaimonne kanssa.
Hän ei suostu, mutta minä tulen. - Minun on mentävä.
Ei tuollaista hattua voi pitää, ainakaan Ranskassa!
Tässä, ottakaa omani.
Tulkaa. Se on täällä.
On ollut hyvällä tuulella aamulla. Älkää töytäiskö tolaltaan.
Täällä on todella kaunista.
Katsokaa hänen autoaan.
Tulkaa.
Catherine?
Jim tuli.
Catherine oli hymyileväinen, mutta näytti salaperäiseltä.
Hän laittoi yöpukunsa pakettiin, jonka sitoi siististi.
Jim ihmetteli asiaa, mutta unohti sitten.
He lähtivät ajelulle.
Voi kun on nälkä. Syödään tässä.
Albert, miksi olette täällä?
Haukkaan raitista ilmaa.
Sitä paitsi asun tuolla.
Syöttekö kanssamme? - Jos syömme heti.
Teillä on ehkä treffit kylällä? - Ehkä.
Antakaa minulle pakettini. Hyvää yötä.
Hyvin näytelty, etenkin yöasun kanssa. En odottanut tuota.
Ihme ettei valinnut uutta miestä pääosaan.
Albertia hän on jo käyttänyt. - Sopi täydellisesti.
Jätä auto hänelle.
Hänen ohjenuoransa on, että vain toisen pitää olla uskollinen.
Eli sen toisen. - Minun on palattava.
Näitte, etten asu enää yksin.
Aion kosia Gilberteä. - Olette järkevämpi kuin minä.
Ymmärsitte että kun Catherinen kanssa on ohi, se myös on ohi.
Gilberte on varmasti hyvä puoliso.
Hän on hyvin kaunis.
Jim tunnisti Catherinen auton äänen.
Vähän ajan kuluttua hän huomasi auton, -
tyhjällä aukiolla, ajamassa ympäri puita ja penkkejä, -
kuin hevonen ilman ratsastajaa tai kummituslaiva.
Jim...
Mikä kurja yö. Mitä siellä tein? Koko se elämä on minulle kuollut.
Se oli aavikko, Jim. Puhuin sinusta, etsin sinua.
Kuuletko? Sinähän siellä? Tule pian.
Tule viereeni nukkumaan. Suutele minua.
Minun on kerrottava sinulle jotakin, Catherine.
Kerro.
Löysin lainaamastasi kirjasta kappaleen, jonka olit merkinnyt.
'Nainen laivalla antaa itsensä ajatuksissaan tuntemattomalle.'
Se vaikutti tunnustukselta. Tavaltasi tutkia maailmaa.
Minussakin on sama uteliaisuus. Ehkä meissä kaikissa.
Minä hillitsen sen vuoksesi, mutta sinä tuskin minun takiani.
Olen samaa mieltä, rakkaudessa pari ei ole ihanteellinen.
Riittää kun katsoo ympärilleen.
Halusit parempaa, kieltäytyen tekopyhyydestä, luopumisesta.
Halusit keksiä rakkauden.
Mutta edelläkävijöiden täytyy olla nöyriä.
Ei, täytyy olla rehellinen:
Me epäonnistuimme, mikään ei mennyt oikein.
Halusit muuttaa minua sopivaksi.
Kestin hätää ympärilläni haluten tuoda iloa.
Gilbertelle antamani lupaus elämästä yhdessä -
ei ole minkään arvoinen, koska voin lykätä sitä.
Se on huijausta.
En enää toivo avioliittoa kanssasi.
Sinun on tiedettävä tämä: menen naimisiin Gilberten kanssa.
Hän ja minä voimme vielä saada lapsia.
Sehän on kaunis tarina.
Entä minä, Jim? Entä minä?
Entä lapset, jotka halusin?
Sinä et lapsia halunnut. - Halusin, Catherine.
He olisivat olleet kauniita.
Sinä kuolet!
Sinä inhotat minua. Tapan sinut, Jim!
Olet raukkamainen. Sinua pelottaa.
MUUTAMA KUUKAUSI MYÖHEMMIN
Jim oli iloinen nähdessään Julesin, eikä Catherine tehnyt vaikutusta.
Catherine yritti olla jättämättä heitä kahden ja ehdotti ajelua.
Jim suostui. Mutta mitä oli luvassa?
Catherine ajoi kovaa ja varomattomasti.
Tunnelma oli odottavainen, kuten silloin kun he tapasivat Albertin.
He pysähtyivät rantakahvilaan.
Nyt he polttavat kirjoja. - Se on uskomatonta.
Catherine huomasi, että teidät on helppo saada, -
mutta vaikea pitää.
Molempien rakkaus putosi nollaan ja nousi jälleen sataan.
Minä en ääripäitä nähnyt.
Herra Jim, minulla on kerrottavaa. Tulisitteko mukaani?
Jules! Katso meitä!
Jules ei enää pelännyt Catherinen uskottomuutta -
tai että hän tappaisi itsensä. Kaikki oli nyt ohi.
Ruumiit löydettiin joesta.
Catherinen arkku näytti pieneltä Jimin arkun vierellä.
He eivät jättäneet jälkeensä mitään. Julesilla oli tyttärensä.
Pitikö Catherine taistelusta taistelun vuoksi? Ei.
Mutta hän oli väsyttänyt Julesin, jonka valtasi nyt helpotus.
Julesin ja Jimin ystävyydelle ei rakkaudella ollut vastinetta.
He nauttivat pienistä iloista, ja erimielisyydet olivat sopuisia.
Alusta asti heitä kutsuttiin Don Quijoteksi ja Sancho Panzaksi.
Tuhkat laitettiin uurniin ja paikalleen lokerikkoon.
Jules sekoitti ne keskenään.
Catherine oli halunnut, että tuhkat ripotellaan tuuleen, -
mutta se ei ollut sallittua.
Suomennos: Janne Kauppila Saga Vera Oy, Oulu